КОМПОНЕНТИ ЕМОЦІЙНОГО ІНТЕЛЕКТУ ТА КОПІНГОВІ СТРАТЕГІЇ BASIC-PH ЯК ПРЕДИКТОРИ РЕЗИЛІЄНТНОСТІ ЦИВІЛЬНИХ В УМОВАХ ВІЙНИ - Старченко, Маргарита (My University, 2025)
Мета. На основі емпіричного дослідження встановити особливості взаємозв’язку компонентів емоційного інтелекту, копінгових стратегій моделі BASIC-Ph та показників резилієнтності, виявити ключові предиктори резилієнтності цивільних осіб в умовах війни. Методи. Для емпіричного дослідження було використано 4 методики: Шкала резилієнтності Коннор-Девідсона-10 (CD-RISС-10), Шкала сприйнятого стресу PSS-10, Опитувальник емоційного інтелекту ЕмІн, Опитувальник копінгових стратегій BASIC-Ph. Для статистичної обробки даних проведено множинний регресійний та медіаційний аналіз у програмі Jamovi 2.6. Результати. У результаті емпіричного дослідження було виявлено значущі позитивні предиктори резилієнтності: управління власними емоціями, копінгові стратегії Belief (віра, цінності, переконання) та Cognition (раціональний аналіз та пошук вирішення проблем). Розуміння власних емоцій виявилося негативним предиктором резилієнтності у множинній регресійній моделі, але медіаційний аналіз показав опосередкований позитивний вплив цього компоненту, коли управління власними емоціями та стратегії Belief виступали медіаторами. За допомогою медіаційного аналізу також були показані опосередковані позитивні зв’язки розуміння емоцій інших, управління емоціями інших, контролю експресії, стратегій Affection (вираження емоцій), Social (спілкування), Imagination (уява), Physiology (тілесні ресурси та активність), віку та резилієнтності. Значущими негативними предикторам сприйнятого стресу виявилися резилієнтність (CD-RISC-10) та управління власними емоціями. За допомогою медіаційного аналізу також були показані опосередковані негативні зв’язки розуміння власних емоцій, управління емоціями інших, контролю експресії, стратегій Belief, Affection, Social, Cognition, Physiology та сприйнятого стресу. Створені множинні регресійні моделі пояснюють 56% варіації резилієнтності та 39% варіації сприйнятого стресу. Висновки. Емпіричні результати частково підтвердили гіпотезу про роль компонентів емоційного інтелекту та копінгових стратегій BASIC-Ph як позитивних предикторів резилієнтності в умовах війни. Втім, ключову роль для здатності витримувати дані несприятливі обставини можливо відіграє здатність регулювати свої емоції різними способами разом зі зверненням до власної життєвої філософії, віри у здатність долати труднощі, використанням навичок аналізу і вирішення проблем. Інші різновиди копінгових стратегій та компоненти емоційного інтелекту можуть мати непрямий позитивний вплив внаслідок підсилення основних предикторів. При цьому розуміння власних емоцій без підвищення інших основних предикторів може знижувати рівень резилієнтності. Результати даного дослідження можна враховувати при розробці інтервенцій з розвитку резилієнтності.

Purpose. Based on empirical research, to determine the specific features of the interrelationship between components of emotional intelligence, BASIC-Ph coping strategies, and resilience indicators, as well as to identify key predictors of resilience among civilians living in wartime conditions. Methods. Four research methods were used in the study: CD-RISC-10, the Perceived Stress Scale (PSS-10), the Emotional Intelligence Questionnaire (EmIn), and the BASIC-Ph Coping Strategies Questionnaire. For statistical data processing, multiple regression and mediation analyses were conducted using the Jamovi software. Results. The empirical results revealed following significant positive predictors of resilience: managing one’s own emotions, coping strategies Belief (faith, values, convictions) and Cognition (rational analysis and problem-solving). Understanding one’s own emotions appeared as a negative predictor of resilience in the multiple regression model; however, mediation analysis demonstrated an indirect positive effect of this component when managing one’s own emotions and the Belief coping acted as mediators. Mediation analysis also revealed indirect positive associations between resilience and such variables as understanding others’ emotions, managing others’ emotions, expression control, and the coping strategies Affection (emotional expression), Social (communication), Imagination and Physiology (bodily resources and activity). Significant negative predictors of perceived stress were resilience (CD-RISC-10) and managing one’s own emotions. Mediation analysis also showed indirect negative associations between perceived stress and understanding one’s own emotions, managing others’ emotions, expression control, as well as the coping strategies Belief, Affection, Social, Cognition, and Physiology. The multiple regression models explained 56% of the variance in resilience and 39% of the variance in perceived stress. Conclusions. The empirical results partially confirmed the hypothesis regarding the role of emotional intelligence components and coping strategies within the BASIC-Ph model as positive predictors of resilience under wartime conditions. However, the ability to regulate one’s emotions in various ways, combined with appealing to personal philosophy, faith in one’s capacity to overcome difficulties, and rational problem-solving skills, may play a key role in maintaining resilience under adverse circumstances. Other coping strategies and emotional intelligence components may exert an indirect positive influence by reinforcing the main predictors. At the same time, an increased focus on understanding one’s emotions without developing the main predictors may reduce resilience. The results of this study can be considered in the development of interventions aimed at enhancing resilience among civilians during war.
Keywords: психічне здоров’я; стрес; війна; емоційна регуляція; особистість